Десислав Начков
Спомен за двама

chitanka.info

Помня как почувствах се човек:

Беше пролет, бяхме двама — млади,

беше вечер, вятъра бе лек,

кестени цъфтяха голобради.

Помня как седяхме двама с теб,

чакащи на пейката в тъмата,

мрежата от клони като креп,

милваше ни нежно по лицата.

Помня, че блещукаше луна,

помня, че тъмнееше балкана,

помня, че отрони се звезда,

като цвят в небесната поляна.

Нямаше ни птици, ни цветя;

Беше пролет още неродена,

Нямаше преструвка, суета;

Беше радост тук при нас стаена.

Нямаше съмнения и сплетни;

Нямаше въпроси — изтерзани;

Само ние бяхме там — сами,

само ние седяхме — замечтани.

Помня — тук почувствах се човек,

скътах светъл спомен във душата,

бях със теб, а вятъра бе лек,

гледах те на пейката в тъмата.

Истина ли беше или не?

Нямаше ли някаква измама?

Веч не помня: Как? Кога? Къде?

Само знам, че ние бяхме двама.

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.